Ei sitä arvaisi.
Sitä luulee, että tietyt asiat ei muutu milloinkaan.
Luulisi että saa ajaa rauhassa, -
ilman että joku yrittää tappaa.
Sitten sattuu tällaista.
Sitten ollaankin taas keskellä viidakkoa.
Luoja!
Teen ilmoituksen rekkakuskista, joka uhkaa henkeäni.
DUEL - KESKUSTELU STEVEN SPlELBERGlN KANSSA
Katselin kerran toimistossani käsikirjoituksia.
Koetin saada ajatuksiani paperille -
ja sitä mukaa töitä.
Apulaiseni Nona Tyson löysi Duelin.
Hän sanoi lukeneensa Richard Mathesonin novellin Playboysta.
lhmettelin miksi hän luki Playboyta.
Hän piti novelleista.
Hän sanoi että juttu olisi minulle sopiva.
Luin novellin ja se oli minusta pelottava.
Kuin Hitchcockin elokuva.
Se oli kuin Psycho tai The Birds pyörien päällä.
Rekka jahtaa kaupparatsua erämaassa.
Hän tiesi myös että Matheson teki siitä käsikirjoitusta.
Elokuvan tuottaisi George Eckstein.
Soitin Ecksteinille, joka ei varsinaisesti tuntenut minua.
Hän tiesi että olin "Sheinbergin hullu" , - ENTlNEN MCA:n JOHTAJA
hänen palkkaamansa poika.
Olin kai nuorin Universalin kanssa sopimuksen tehnyt.
Ei minua arvostettu, olin vain nuori mies.
Pidin kamera-ajoista enkä tiennyt mitään näyttelemisestä.
Sellainen oli maineeni, kun soitin Ecksteinille ja sanoin, -
että olin lukenut novellin ja halusin puhua siitä.
Hän pyysi minut toimistoonsa ja ottamaan mukaani parhaan työni, -
jotta hän saisi kuvan minusta.
Otin mukaan erään Columbon raakaleikkauksen.
Jätin työni hänelle keskustelun päätteeksi.
Hän katsoi sen ja kutsui minut takaisin.
Hän pyysi kertomaan, kuinka näkisin tämän elokuvana.
Hän antoi Duelin käsikirjoituksen.
Luin sen ja palasin Georgen luo.
Kerroin ajatukseni, ja hän lupasi ottaa yhteyttä.
Meni pari päivää eikä mitään kuulunut.
Kolmantena päivänä hän soitti ja pyysi minua ohjaajaksi.
Se oli elämäni toiseksi paras puhelu.
Paras oli se kun Sheinberg oli soittanut -
ja pyytänyt ensi kertaa ohjaajaksi.
Toiseksi paras oli tämä pyyntö Duelin ohjaajaksi.
Siitä kaikki alkoi.
Tunsin hyvin Richard Mathesonin työtä -
koska seurasin sarjaa Twilight Zone.
Tunsin hänen työtään sen pohjalta.
Hän kirjoitti hienoja osia.
Te kutistutte.
Pidin hänen elokuvastaan The Incredible Shrinking Man.
Samalla viikolla tapasin hänet ja Ray Bradburyn.
Se oli huippuviikko.
Minulle se ei ollut kauhuelokuva.
Se ei ollut lännenelokuva.
Minulle se oli hyvää harjoitusta -
perinteisen kissa-hiiri- jännityksen luomiseen.
On Richard Mathesonin ansiota, -
että käsikirjoituksen mukaan rekkakuskia ei näytetä.
Hänestä saattaa näkyä käsi, joka viittoo ohittamaan.
Saappaat voi näkyä, mutta kasvot ei.
Tämä Mathesonin ajatus viehätti minua eniten.
Näkymätön on pelottavampaa kuin se mikä näytetään.
Studio ehdotti Dennis Weaveria -
koska hänellä oli ansioita elokuvista ja televisiosta.
Pidän hänestä ja kannatin häntä.
Eckstein kyseli, mitä mieltä olin kenestäkin.
Näin hän otti minut roolitukseen mukaan -
ja antoi vaikuttaa yhtiön päätöksiin.
Minusta pääosaan piti ottaa juuri Dennis Weaver.
George kysyi, miksi halusin hänet niin kovasti.
Kysyin, oliko hän nähnyt elokuvan Touch of Evil?
Hänen motellinpitäjän roolinsa oli upea.
Jankutin ja George sanoi:
"Hän oli hyvä Gunsmoken Chesterinä."
Sanoin että se oli hyvä rooli parista muusta puhumattakaan.
Pidin hänestä kovasti siinä elokuvassa.
Hän osasi ilmentää ahdistusta ja paniikkia Touch of Evilissä.
Näin David Mannin hahmon juuri tällaisena.
Henkilöhahmo oli juuri sellainen Duelin viimeisessä kohtauksessa.
Halusin että hän saavuttaisi jotain samanlaista siinä.
Olin hyvin onnellinen, kun Weaver vastasi myöntävästi.
Halusin että auto olisi punainen, -
koska erämaa oli harmaan ruskea ja maan värinen.
Halusin että auto erottuisi selkeästi erämaassa.
Auto sai olla mikä tahansa, kunhan se oli punainen.
Lavastaja järjesti koekuvauksen rekoillekin.
Sain tutkia niitä autoliikkeen takapihalla.
Meillä oli seitsemän ehdokasta rekkatähdeksi.
Katselin niitä ja tein valintani hyvin nopeasti.
Peterbiltissä oli nostalgiaa.
Se oli vanha ja sillä oli kasvot.
lkkunat olivat silmät ja sillä oli suuri kuono.
Ristikko ja puskuri olivat suu. Sillä oli kasvot.
Muut rekat olivat littanokkaisia.
Niissä ei ollut oikeastaan muuta kuin suora koppi.
lkkunoista oli suora pudotus valoihin.
Moottoria ei näkynyt, se oli luultavasti takana.
Kun kopin kääntää, moottori löytyy kuskin takaa.
Sellaisia kai ne olivat silloin.
Silmäni osuivat heti tähän ja sanoin, että se saisi osan.
En tiennyt miten saisimme kuvatuksi 1 0 päivässä.
1 0 päivässä piti valmistua 73 minuuttia elokuvaa.
Mainoksineen siitä tulee 90 minuuttia -
eli ABC:n Viikon elokuva -formaatti.
En tiennyt, miten se onnistuisi 1 0 päivässä.
Tuotantosuunnittelijana oli arvostettu Wallace Worsley.
Wallace on aika jäyhä ja tiukka.
Hän on sisältä herkkä, mutta ulkoa tiukka.
Hän katsoi minua usein ivallisesti kuin sanoen:
"Näytä nyt että osaat tehdä elokuvan."
"Jos sinä et pysty, otetaan joku joka pystyy."
Kunnioitin sitä, että hän otti kovan linjan.
Halusin kuvata kaiken maastossa.
Hän sanoi, ettei sellaista elokuvaa kuvata 1 0 päivässä.
Joku olisi pitänyt lähettää kuvaamaan taustat, -
ja hoitaa kuvaus studiossa.
En halunnut kuvata sisällä, koska se näyttäisi teennäiseltä.
Se ei olisi takaa-ajo.
Kaveri istuisi autossa ja huonot taustat näkyisivät ikkunasta.
Ne eivät pysy synkassa auton liikkeiden kanssa.
Auto heiluu yhteen suuntaan ja tausta toiseen.
Wally ehdotti, että kuvaisimme taustoja puoli päivää, -
jotta ne olisivat varalla.
Jos pysyttäisiin aikataulussa, -
jatkettaisiin kuvauspaikalla, muuten tultaisiin studioon.
Suostuin siihen.
Minun oli todistettava, että pysyisin aikataulussa.
Muuten olisin joutunut studioon kuvaamaan teennäistä elokuvaa.
Pysyin aikataulussa. Siispä sain kuvata kaiken maastossa.
Viimeisinä päivinä aloin jäädä jälkeen, -
jolloin Wally Worsley sanoi, -
ettei kukaan olisi kyennyt siihen 1 0 päivässä.
Lopulta sitä kuvattiin 1 2 - 1 3 päivää.
Ylitin ajan pari päivää, -
mistä studiolla ei pidetty, mutta sain hyvää tavaraa.
Tätä rataa en ehdi siihen tapaamiseen.
Aikataulun takia ei voitu kuvata yksittäisin otoin.
Tarvitsin useamman kameran.
Niidenkin määrällä on rajansa.
Muuten siitä tulee liian suuri prosessi.
Halusin paljon vapaata liikettä.
Pat Hustis oli kehitellyt kamera-auton -
elokuvaan Bullitt.
Hän toi meille tämän matalan auton.
Siitä kuvasin autoa ja rekkaa alaviistosta.
Kuvasin myös sarjassa.
Sijoitin mailin matkalle 4 - 5 kameraa.
Sillä matkalla sain neljä kuvaa ohi ajosta.
Sen jälkeen siirsin samat kamerat -
toiselle puolen tietä.
Siellä maisema on toisen näköinen.
Silloin kamerat katsoivat toiseen suuntaan -
ja sain taas viisi ottoa, kun auto ja rekka -
palasivat lähtöpaikkaansa.
Näin saatoin kuvata takaa-ajoa nopeasti.
Aikaa veivät auton sisäkuvat.
Kamera liikkui hankalasti sisään ja ulos autosta.
Auto ohittaa rekkaa ja on kuvassa.
Auto ohittaa ja kuva siirtyy ristikkoon, -
jossa on paljon kuolleita hyönteisiä.
Niitä on myös tuulilasi täynnä.
Ne veivät paljon aikaa, mutta loivat jännitystä.
Ehdotin että kartoittaisimme koko elokuvan liikkeet.
Tekisimme kartan, jonka mukaan sijoittaisin kamerani.
Laadimme eräänlaisen yleiskaavan -
kaikista Pearblossom ja Soledad Canyon ja Sand Canyonin teistä, -
jossa Duel kuvattiin.
Sijoitimme kahvilan, puhelinkopin ja käärmefarmin -
ja kaikki muut tien varren tapahtumapaikat -
valtavaan seinäkarttaan.
Se peitti koko motellihuoneeni, -
jossa asuin kuvausten ajan.
Tein joka päivä karttaan merkintöjä -
ja suunnittelin mitä minäkin päivänä tulisi tehdä.
Merkkasin kaiken tarpeellisen -
jotta tekisimme hyvän elokuvan aikataulussa.
Tein suunnitelman lintuperspektiivistä.
Vasta myöhemmässä vaiheessa aloin laatia kuvakäsikirjoituksia.
Tässä elokuvassa yleisnäkymä auttoi hahmottamaan tilannetta.
Joka vaiheessa tiesin tarkkaan missä mentiin.
Rekka oli pääosassa.
Sen oli oltava persoona.
Se ei voinut olla uutuuttaan hohtava.
Sen piti näyttää veteraanilta, -
joka tekee liikennerikoksia.
Se edusti pyörillä kulkevaa kuolemaa.
lkkunat olivat suttuiset ja ritilässä tekohyönteisiä.
Samoin tuulilasissa ja lampuissa.
Rekka oli öljyinen.
Öljyä vuoti kaikista aukoista.
Rekka kävi maskissa joka päivä.
Weaver istui omassa maskituolissaan -
ja rekkaa sotkettiin suurilla harjoilla -
ja siitä tehtiin mahdollisimman ruma.
Sellainen maski tehdään Frankensteinille -
tai oopperan kummitukselle.
Rekisterikilvet olivat peräisin autoista, -
jotka hän oli murskannut.
Ne olivat merkkejä hänen aseessaan.
Rekka kulki tappamassa kaikkialla.
STUNTTlVASTAAVA
Cary halusi kutsumanimen "Vanha höyrylukko" .
Tunsin hänet vanhoista lännenelokuvista.
Duelissa esiintyneet Cary Loftin ja Dale Van Sickle -
ovat Hollywoodin historian tunnetuimmat stuntit.
Halusin Caryn ja hän toi Dalen mukanaan.
Dale ajoi autoa ja Cary ajoi rekkaa.
Cary Loftinista ei ole mitään tilannetta, -
jossa hän olisi kuvassa taustalla avustajana.
Hän oli taitava rekkakuski.
En olisi saanut näitä ottoja, -
jos Cary ei olisi ajanut rekkaa niin turvallisesti.
Silti se näytti vaaralliselle ja pelottavalle.
Cary oli turvallinen kuski.
Joissakin kohtauksissa rekka ei kulkenut tarpeeksi nopeasti, -
joten sijoitimme kameran lähelle maan pintaa.
Vauhtia lisätäkseni sijoitin taakse kallioseinämää.
Sitä oli tien itäpuolella.
Minä olin kuvausautossa jota ajoi Pat Hustis.
Mukana olivat Jack Marta ja kuvaaja.
Kuvasimme rekkaa niin että kallio kiiti ohi.
Riittää kun ajaa 40 km tunnissa.
Jos kuvaa ohi kiitävää kohdetta vasten -
rekka näyttää ajavan 1 50 km tunnissa.
Mitä pidempi linssi, sitä nopeampi liike.
Pitkällä tarkoitan 35 - 50 millistä.
Ne ovat vauhtiin sopivia.
Jos kuvaa laajemmalla eikä näytä tietä, -
liike näyttää nopealta kameran ollessa paikallaan.
Monet kohtaukset kuvattiin hitaasti -
mutta harha syntyi ohi kiitävillä kohteilla.
Muutamaa kohtausta on nopeutettu.
Kamera hidastui 24:stä 1 2:een.
Muuta ei ollut ja piti käyttää sitä.
- Mitä siellä oikein sattui? - Missähän teillä on vessa?
Ovesta oikealle.
Salin läpi, toinen ovi vasemmalla.
Kahvilakohtauksen yksi tarkoitus oli, -
että yleisö saa paremmin tuntumaa Dennis Weaveriin.
Sen vuoksi otin hänet ulos autosta -
ja raahasin kahvilan läpi puolikuolleena.
Hän vapisee ja haluaa vettä kasvoilleen.
Hän kävelee vessaan ja takaisin kahvilaan.
Sitten hän kävelee pöytänsä luo.
Samassa otossa hän katsoo ikkunasta ja näkee rekan.
Ensimmäinen leikkaus on kun hän kääntyy.
Jokainen kahvilan mies on epäilty.
Tämä oli ennen Steadicamia ja tehtiin käsivaralta Aeroflexilla.
Dialogit ja tehosteet piti jälkiäänittää.
Kamera oli äänekäs, vaikka huopa oli päällä.
Sehän oli käsivarainen Aeroflex.
Kuva alkoi toimia kun saimme kameran äänen pois -
ja jälkiäänitetyt tehosteet tilalle.
Se kuulosti hyvältä.
Opin Hitchcockilta, että yleisö on pidettävä otteessa.
Se on pidettävä kaikin keinoin jännityksessä -
mahdollisimman kauan -
antamatta johtolankoja ja helpotusta.
Hitchcock kuiskutti koko ajan korvaani, -
ettei minun pitänyt antaa vastausta kysymyksiin -
ABC:n lähetysajan tai oman takarajani vuoksi.
" Älä kiirehdi, pitkitä jännitystä."
Ohitin sen hölmön pari kertaa -
ja se otti siitä tuommoiset pultit.
Se on varmasti hullu.
Vuorosanat nauhoitettiin aamulla Nagrit-laitteella.
Tässä hän kuulee vuorosanansa -
pienestä laitteen kaiuttimesta.
Olisi pitänyt lähteä heti, kun näin rekan.
Sitten tietäisin sen aikeet.
Näin hän reagoi paremmin ajatuksiinsa.
Hän kuvitteli ajattelevansa ne samalla hetkellä.
Kuullessaan hän saattoi olemuksellaan osoittaa, -
miltä hänestä tuntui.
Tarkistakaa jäähdyttäjän letkut.
Selvä. Katsokaa te sillä aikaa vaikka käärmeitäni.
Oli hauskaa lisätä kaaosta matelijoilla, -
joita ihmiset pelkäävät.
Miestä vastassa ei ollut vain rekkakuski, -
mutta myös kaikki luonnonlait.
Teen ilmoituksen rekkakuskista, joka uhkaa henkeäni.
- Mikä olikaan nimenne? - David Mann.
Stunttia ei ollut ja kohtaus kuvattiin kerralla.
Tuo kuvattiin kahdella kameralla.
Mukana saattoi olla kolmas aivan maanrajassa.
Dennis oli itse kopissa
Dennis vaati aina saada ajaa itse autoa.
Joskus me kaikki sanoimme hänelle, -
että hän ei pääsisi rattiin.
Yhdessä kohdassa Dennis ajaa mäkeä ylös.
lkkunasta näkyy, miten horisontti kääntyy.
Sitten se taas oikenee.
Dennis ajaa tien penkalle ja sitten takaisin tielle.
Dennis ajoi paljon itse.
Hän oli ylpeä siitä, että hän oli puhelinkopissa kun rekka tuli.
Hänellä oli aikaa tulla ulos. Sitä harjoiteltiin monta kertaa.
Meillä oli maassa paljon varoitusmerkkejä.
Cary näki maassa olevista pienistä lipuista, -
milloin piti viimeistään kaartaa.
Jos Cary ei nähnyt Dennisin tulevan ulos kopista, -
kun auton keula oli lipun kohdalla -
hänen oli määrä kaartaa vasemmalle.
Siinä vaiheessa oli vielä välimatkaa -
puhelinkopin ja Caryn rekan välillä.
Denis onnistui kerralla.
En halunnut riskeerata ja yrittää uudestaan.
Dennis pääsi kopista ulos, ja auto jatkoi kulkuaan.
Se ajoi suoraan puhelinkoppiin.
Miksi hän rikkoi minun terraarioni?
Pyysin Lucille Bensonia -
samaan kohtaukseen kuin Duelissa John Belushin kanssa 1 941 .
Tankki täyteen Ethyliä.
Mihin?
- Tekikö auto lakon? - Tavallaan.
- Tekisittekö palveluksen? - Millaisen?
Elokuvassa Close Encounters of the Third Kind-
käytin samaa pariskuntaa kuin Duelissa.
Siinä he olivat helikopterissa.
Olen hyvin nostalginen mies.
En halua unohtaa vanhoja siteitä.
Rekassa oli vaihde päällä niin että se kulki itsestään.
Se törmäsi autoon ja työnsi sen kalliolta.
En tiedä miten se tehtiin, minulla oli muuta puuhaa.
Asetin seitsemän kameraa otollisiin kohtiin.
Se oli ainoa rekkamme, joten kohtausta ei voinut uusia.
Elokuva päättyi siihen eikä sen jälkeen voinut enää kuvata.
Sen oli pakko onnistua kerralla.
Cary ja tehostemiehet olivat kukkulalla -
lähettämässä rekkaa matkaan.
Päätin käyttää vain yhtä seitsemästä kamerasta.
Se oli mahtava kuva alas asti.
Oton kuvaaja ansaitsee mitalin -
siitä miten hän seurasi rekan liikettä -
alas suureen pölypilveen asti.
Näyttää että kuvaus päättyy, -
mutta sitten osa rekkaa ilmestyy pölypilvestä -
ja jatkaa matkaansa alas.
Se oli erinomainen otto ja sitä piti käyttää.
En nähnyt pikavedoksia, -
koska olin koko ajan kuvaamassa Duelia.
Emme päässeet sieltä katsomaan pikavedoksia.
Luotin laboratoriosta tulleisiin tietoihin, -
että negatiivit ja valotus olivat kunnossa.
Luotin täysin Jack Martan arvioon.
Luotin hänen taitoonsa ja vuosien labrakokemukseensa.
Kuvausten jälkeen ilmeni vakavampi ongelma -
kuin pelkkä pikavedosten katselu.
Esityspäivään oli vain kolme ja puoli viikkoa -
siitä kun kuvaukset saatiin päätökseen.
Reilun kolmen viikon kuluttua -
elokuva esitettäisiin ABC:n Viikon elokuvana.
En selvinnyt yhdellä leikkaajalla.
Niinpä leikkaajia oli viisi.
Juoksin editointiyksiköstä toiseen kolmen viikon ajan.
Se oli uskomatonta aikaa.
Leikkaajat olivat taitavia ja tekivät hyvää työtä.
Leikkaaja loi erään kohtauksen, -
jota ei ollut käsiksessä ja jota ei edes kuvattu.
Hän kiihdytti tahtia, -
siinä vaiheessa kun rekka on Weaverin niskassa.
Rekka pakottaa hänet ajamaan 1 50 km tunnissa.
Materiaalia ei ollut, joten hän otti toisista kohtauksista.
Hän loi myös nopeamman leikkausrytmin, -
ja kaikki päättyi siihen, että auto pysähtyi seinämään.
Se tömähtää kallioon -
ennen kuin alkaa kivuta kalliolle -
juuri ennen lopullista pudotusta.
Hän oli luonut kohtauksen minun tietämättäni.
Hän kysyi halusinko nähdä.
Sitten hän näytti kohtauksen, josta innostuin heti.
Ääni on kuin hansikas joka sopii siihen käteen, -
minkä kamera on muodostanut.
Sen on sovittava kuvaan kuin hansikas käteen.
Sen on myötäiltävä sitä mikä näkyy ja tuntuu.
Äänellä kaikesta tulee pelottavampaa.
Onko jokin pielessä?
Ääni kasvattaa jännitystä.
Mykkä elokuva ei pelota niin, -
kun ei kuulu narinoita ja valituksia -
eikä kummitustalon ovien ja ikkunoiden pauketta.
Duelissa on lähes aaverekka.
Kaveri nukkuu radan varressa.
Hän on väsynyt ja simahtaa.
Rekan ääni on yhdistetty lähestyvään junaan.
Se pannaan epätarkkaan kuvaan, -
joka näkyy takaikkunasta.
Sen tietää junaksi punaisesta väristä.
Olisin halunnut siitä ruskean.
Olisi ollut helpompi huijata.
Kuvassa on juna mutta lisäsin rekan äänen.
Rekka kuuluu, rekka kuuluu...
Sitten juna kiitää ohi ja Dennis herää.
Hän huutaa, tarraa rattiin.
Sitten rekan ääni muuttuu veturin ääneksi.
Se menee ohi ja Dennis nauraa -
silkasta helpotuksesta, että hän on hengissä.
Hän nauraa siitä ilosta, että hän on hengissä.
Sitten hän jatkaa iloisesti matkaansa.
Rekan kuolema on halvempi juttu.
Olin siihen aikaan pikkutarkempi.
Rekka oli hirviö joka vaati dinosauruksen karjuntaa -
pudotessaan ja kuollessaan.
Käytin samaa ääntä hain kuolemassa Jawsissa.
Siinä oli tismalleen sama valitus, -
kuin tässä rekan syöksyessä halki pölypilven.
Panin siihen esihistoriallista valitusta.
Käytin samaa nostalgista ääntä.
Käytin sitä viimeisessä kohtauksessa, -
kun hai räjähtää ja ruumis vajoaa valtameren pohjaan.
Sama ääni kuuluu siinä.
Sijoitin äänen samalla tavalla.
Hain evä tulee veripilvestä ja rekka pölypilvestä.
Tavallaan taputin itseäni selkään.
Kiitin Duelia siitä että sain nimeä.
Sen ansiosta sain uran -
ja rupesin tekemään elokuvia.
llman Duelia en olisi saanut lupaa -
tehdä Sugarland Expressiä.
Yksi asia vaikuttaa toiseen.
Kiitin Duelia siitä, että sain tehdä Jawsin.
OHlTUSKAlSTA ALKAA
Jo oli aikakin.
Luoja...
Billy Goldenbergin osuus oli hyvin tärkeä.
Hän ei säveltänyt tavallista musiikkia.
Hänellä oli afrikkalaisia soittimia, rumpuja.
Eräänlaisia putkikelloja.
Oli kokeellista ja rohkeaa käyttää sellaista musiikkia.
Etenkin ABC:n Viikon elokuvassa.
Tämä on Billyn parasta elokuvamusiikkia.
Tarina innoitti eikä hän halunnut mitään tavanomaista.
Hän ei halunnut jousia eikä puhaltimia.
Hän halusi lähes avaruuden tuntua.
Hän lisäsi musiikillaan karmivuutta, -
ja se kasvatti Duelin vaikutusta.
Esiinnyn elokuvassa pari kertaa.
Minun oli oltava pari kertaa Dennisin kanssa autossa.
lstuin takapenkillä vasemmalla.
Televisiossa sitä ei huomannut.
Mutta ulkomailla kuvasuhdetta muutettiin, -
ja minusta näkyy osa.
Niistä versioista minut piti erikseen häivyttää.
Kaikkialta minua ei saatu pois.
Kuvani heijastuu puhelinkopin lasista, -
kun Denis menee soittamaan -
ja tekemään ilmoitusta kuskista.
Katson siinä teksti kädessäni ylös ja alas.
Seuraan että vuorosanat menevät oikein.
Kun en nähnyt pikavedoksia päivittäin -
en voinut palata seuraavana päivänä -
ja kuvata kohtausta uusiksi.
Se sai paljon katsojia. Nyt se luku olisi jättimäinen.
Nykyisin on niin paljon tarjontaa, -
että neljä kanavaa ei saa sellaisia osuuksia -
kuin mitä kolme kanavaa sai 70-luvulla.
Menestyselokuva sai 35 - 40 % katsojista.
Se ei ollut suunnatonta.
Roots sai 60 % ja se oli valtavaa.
Nykyisin ohjelmat uusitaan, jos katsojia on 1 0 - 1 4 % .
Ennen ei 1 4 prosentilla uusittu.
Kahden osan jälkeen peli oli pelattu.
Markkinaosuus oli suurempi kolmella kanavalla.
Meitä katsoi moni.
Elokuva myytiin ulkomaille, -
kun olin kuvannut siihen vähän lisää -
ja tehnyt siitä 90-minuuttisen.
Ulkomaille ei voinut myydä sen lyhempää.
Minuutteja oli 7 4, joten lisäsin siihen kohtauksia.
Minusta Weaverin kohtaus on aika hyvä.
Weaver on tasoristeyksessä ja ohi menee juna.
Yhtäkkiä rekka ilmestyy taakse -
ja alkaa työntää häntä junaa kohti.
Se oli yksi Eurooppaa varten lisätty kohtaus.
Duel avasi tien Eurooppaan.
Menin sen myötä Eurooppaan ensi kertaa.
Suora lento New Yorkista Roomaan.
Näin Espanjalaiset portaat, -
tapasin Federico Fellinin, joka oli juuri nähnyt Duelin.
Olen ylpeä meistä otetusta kuvasta.
Hän pitää kättään harteillani.
Olen laiha kuin ratakisko.
Hän on yhtä laiha kuin aina.
Meistä tuli ystävät.
Pidimme yhteyttä, tosin harvoin.
Ei, ei nyt.
Elokuvani oli maantieversio elokuvasta High Noon.
Eurooppalaiset näkivät siinä salattua symboliikkaa.
Amerikan luokkasodasta.
Kun ensimmäinen teatterielokuvani tuli -
sekin kertoi autoista, ja sama kriitikko sanoi, -
että Spielberg kehitti samoja teemoja eteenpäin.
Todistin asian heille vielä tekemällä Sugarland Expressin.
Sellainen opettaa kuitenkin -
ajattelemaan konkreetin sijaan käsitteellisemmin.
Se opetti minulle sen, -
ettei pidä vaatia katsojaa näkemään elokuvaa kuten minä.
Emme näe samoja värejä, samaa taivasta ja horisonttia.
Emme tulkitse sitä samalla tavalla.
Opin varhain että ihmiset eivät näe elokuvaa samalla tavalla.
Se on mahdotonta.
Olen jäävi sanomaan miten moni- puolinen olen elokuvantekijänä.
Joskus voin sanoa miellytänkö itseäni vai yleisöä, -
onko elokuva viihdettä vai älyllistä.
En ole oikea ihminen sanomaan.
Teen joka elokuvan tosissani.
Tein vakavissani elokuvan Raiders of the Lost Ark.
Uskoin että se tapahtui todellisuudessa.
Jos se olisi minusta kevyttä viihdettä -
elokuva olisi ollut 40-ja 50-luvun sarjojen parodia.
Halusin että yleisö tosiaan uskoisi, -
että lndiana Jones etsii kadonnutta aarretta.
Uskoin että siinä oli Jumalan voima, -
ja se tuhoaisi natsit.
Minä uskoin sen.
Elokuvaohjaaja ei ole vakavissaan, -
jos hän tekee hupielokuvia uskomatta itse tarinaansa.
En ole nähnyt Duelia aikoihin, mutta olin ylpeä siitä.
lhmettelen kuinka sain sen kuvatuksi 1 3 päivässä.
En usko että pystyisin siihen uudestaan.
Jos pitäisi kuvata Duel uudestaan 1 3 päivässä, -
se olisi minusta mahdotonta.
Olin silloin niin kunnianhimoinen.
Olin innostunut saamastani mahdollisuudesta.
Olin kiitollinen studiolle -
etenkin George Ecksteinin ja Wally Worsleyn tuesta.
Käytin Wally Worsleytä E. T..:ssä.
Nykyisin en tekisi sitä varmaan noin.
Nyt minusta on tullut siihen liian fiksu.
Paljon spontaaniudesta puuttuisi.
Olisin kuin eurooppalainen analyytikko.
Sisällyttäisin siihen monia tulkinnan tasoja.
Olisin kerronnassani liian itsepäinen.
Joskus on katsottava alkuaikojen elokuvia -
jotka näyttävät, millainen olin silloin.
En ole tänään sama ihminen.
Olen aina ajatellut, että jokainen muuttuu -
aikuisuuden ja perheen myötä, -
ja kun oppii lisää maailmasta.
lhminen saa uusia ystäviä, menettää vanhoja.
En osaisi tehdä enää alkuajan elokuviani yhtä hyvin.
Silloin olin sopivan ikäinen ja sopivan naiivi -
työstääkseni sellaisia aiheita.
Mutta Schindler's List tai Private Ryan -
eivät olisi onnistuneet 22-vuotiaana.
Se on reilua vaihtokauppaa.
Finnish